Far ... I polyester selvfølgelig!
– Hvor var jeg sød. – Stolt far.
– Se håret. – Eller mangel på hår.
Ikke sært, hun er pæn med den familie.
Min mor har aldrig set så ung ud.
– Og se lige, hvor sød du er. – Jeg ligner en muldvarp.
– Hvad år var det? – 69.
Bare sådan af nysgerrighed ... Hvor mange film har I?
Det er snart slut.
Gider nogen tænde lyset? Jake?
Et øjeblik. Beklager, venner. Det var alt for i aften.
Din mor sendte en babyseng, legetøj, film, men ingen splejser.
Tak for i aften.
– Tak skal I have. – Mægtig film.
– Dødsød, når du ikke var skaldet. – "Frøken fotogen 1969".
I morgen må vi se næste generation. Janes første ultralyd.
– Første billede. – Vil I høre, hvad det er?
Nej, det er et af livets mysterier.
– Jeg ville, hvis det var mig. – Skal vi rydde op?
Nej, pyt med det. Gå I bare, vi ses i morgen.
– Jeg kan køre dig i morgen. – Fint, tak.
Vi ses. Tak, fordi I kom.
Familiefilm er lige så spændende som haveprogrammer.
Jeg syntes, det var sødt. Sikke en stank!
– Jeg kan ikke lugte noget. – Nej, det er den fyre–lugt.
Sure sokker og sure t–shirts. Lugt! Hvornår har du sidst vasket tøj?
– Jeg ville gøre det i morgen tidlig. – Den har jeg hørt før.
– Jeg har haft travlt. Jeg lover det. – Ikke flere brudte løfter.
– Det er det samme med husarbejdet. – Jeg lover dig ...
– Nej, nu skal der penge i det. – Som et væddemål?
Nej, en aften i byen. Klarer du ikke en uge, vælger jeg, hvor vi skal hen.
Middag ude. Jeg vælger restaurant.
– Skal jeg gå med? – Kun for at betale.
– Hvad nu hvis jeg vinder? – Så betaler jeg. Nå?
Det er så let som fod i hose.
Jeg tager også dit vasketøj. Rar som jeg er.
– Hvad sagde du? – Jeg skal nok tage dit vasketøj med.
– Har du vekselpenge? – Hvis jeg får lidt sæbe.
– Jeg håber, mærket er i orden! – Betaler du for tumbleren?
– Er det din? – Jep. Hvor er mine strømpebukser?
– Det er Alisons. Ret stor, hvad? – Du bor jo sammen med hende.
– Sådan tænker jeg aldrig på hende. – Lad mig se ...
Jeg får et syn ... Jeg ser ... 34 ... D!
– Mine damer og herrer. Fantastisk! – Mærket sidder ... her.
Tak. Kan du forestille dig at skulle tage sådan en på hver dag?
– Hvordan virker hægterne? Nå? – Skat, den er bare lige dig!
Følelsen af silke mod huden.
Det føles faktisk ret lækkert.
Giv mig den! Nu!
Er dr. Mancini nervøs? Viser man følelser?
Hvor er dr. Rolig og dr. Mere–stress.
– Menneskelighed tåles. Privatliv ... – Er forbudt. Dr. Levin slår til.
– Han satte mig til operation kl. 13. – 60–årig med nekrotisk hepatit.
– Spændende med så stor en lever. – Ja, men Jane skal scannes kl. 13.
– Ring og skift tid. – De har ingen før i næste uge.
– Jane slår dig ihjel. – Jeg sidder fast.
– Levin lader mig ikke gå. – Foregiv salmonella som Dorfman.
Til de udpumpede ham ... Nej, denne tyr tager jeg ved hornene.
A propos det ... Der er tyren selv. I gang med det, tyre er bedst til.
Det her er et førsteårs–spørgsmål.
Ingen? Ingen overhovedet?
Dr. Mancini. Hvilken hinde leder vi efter ved lumbalpunktering?
Subarachnoidea. Må jeg lige tale med Dem, dr. Levin?
Selvfølgelig. Undskyld os.
Min kone kommer snart. Vi er gravide og skal til ultralyd kl. 13.
– Du har operation kl. 13. – Ja. Så jeg ...
Ingen ændringer. Bed om en video, så du kan se det hjemme.
– Om og om igen. Moderne teknik. – Jeg ved det, men ...
Vi ses på stue 5, doktor. Denne vej.
Hvis han lader dig afslutte, kan du sy med fuld fart og nå slutningen.
Ja! Jeg var fire og løb hjemmefra og råbte: "I må ikke tage dem!"
Et egoistiske barn selv mht. mine mandler.
Jane! Matt!
– Tak, fordi du kørte Jane. – Det var så lidt. Lykke til!
Jeg skal operere. Jeg prøvede at slippe, men Levin er umulig.
– Tog du båndet med? – Ja, til hvad?
De kan indspille det hele for os, så vi kan se det hjemme.
– Jeg er ked af det, skat. – Det er i orden, jeg forstår godt.
Jeg må gå. Bortset fra at Levin er urokkelig, er han også punktlig.
Lykke til. Ring bagefter. Bliv hos hende, Matt. Det er et mirakel!
– Det er ikke farligt, far. – Han er ikke faderen.
– Er han ikke? – Nej, jeg er en ven og nabo.
– Matt Fielding. Jeg vil hellere ... – Jane Mancini, dr. Mancinis kone.
– Du er ikke dr. Mancini. – Nej, en ven.
Helt i orden. Alle er velkommen.
– Hvordan går det, Jane? – Godt. Spændt og nervøs.
– Koldt! – Ja.
En klog person finder ud af at holde det varmt. Så starter vi.
– Utroligt! – Kan De se barnet?
Om et øjeblik.
Stop.
– Må vi få et øjeblik for os selv? – Ja. Jeg venter udenfor.
Hvad?
Dårlige nyheder, Jane. Jeg er bange for, der ingen hjertelyd er.
Det er sket for nylig. Du burde have aborteret, men det sker ikke altid.
Det gør mig ondt.
Vi arrangerer det sådan, at vi kan fjerne fosteret straks.
– Det må være din spøg? – Det er rent forebyggende.
– En fornærmelse. – Og i morges?
– Jeg vaskede for dig og så din BH. – Så?! Du havde den på!
– Det var umodent. Sådan er drenge. – Det er ingen undskyldning.
Du forstår det ikke. Lige inden ville du have hørt os synge BH'ens pris.
Jeg bor sammen med en pervers mand.
– Og jeg med en snerpet dame. – Måske er det her meget godt.
Vi var nok kommet hinanden for nær.
Jeg trængte til at blive mindet om, at vi bare deler lejlighed.
Væddemålet er altså aflyst?
Så længe du betaler leje, blæser jeg på, om du gør din del af afbejdet.
Vi lever hvert vores liv.
Skulle vore veje mødes, så skiller vi dem straks ad igen.
– På grund af en BH. – Ja!
Vil du lade, som om vi ikke er venner?
Tro mig, jeg lader ikke som om.
Overstået. Ingen komplikationer. I kan tage hjem, når hun vågner.
– Hvad? – De kommer ned med hende straks.
Michael, du ved, faren for abort er stor første gang.
Sådan regulerer naturen selv.
Der er ingen grund til, at I ikke skulle blive gravide igen.
Det er hårdt. Sig til, hvis der er noget, jeg kan gøre.
Jeg er så ked af det.
Undskyld ...
Det var så underligt.
Først var det sjovt, for alle troede, jeg var faderen. Og så ...
Da de tændte for apparatet var det magisk. Et billede fra livmoderen.
– Åh, Gud, det gør os så ondt. – Sig, hvad vi skal gøre, Janey.
– Jeg har det helt fint. – Hun er bare lidt groggy.
– Vi laver en kop te til dig. – Måske vil de gerne være i fred.
– Det er i orden, kom bare ind. – Hold hende, Rhonda.
Jeg kender flere, som har været ude for det. De har fået masser af børn.
Hun har ret. Det er kroppens måde at gøre noget ved det, som er galt.
Hvorfor siger alle det?
Michael. Hvis du trænger til at snakke ...
– Det er ikke mig, du skal tænke på. – Det er jeg godt klar over.
Jane trænger til, at jeg er hos hende.
Det er det eneste, jeg kan tænke på.
Michael?
Skat, er alt i orden?
Du har været så stille.
– Jeg har det fint. – Har du?
Jeg ønsker bare, jeg kunnet have forhindret det.
Alle siger "det var meningen", "det er Guds måde, naturens måde".
Jeg kan kun tænke på, at der voksede et barn i mig –
– og nu er det væk.
Der sker noget, når man er gravid. Man kan straks mærke –
– man har noget inden i sig.
Mine bryster svulmede op, kroppen forandrede sig.
Og jeg så det inde i mig hver dag.
Det her lillebitte menneske.
Og da lægen sagde, der ingen hjertelyd var –
– da følte jeg mig bare så ...
Så tom ... Så snydt.
Der er nok ingen, der får sovet i nat.
Jeg tænker på Jane. Man kan bortforklare det i én uendelighed.
"Det var meningen." "Det var ikke et barn endnu."
Men for Jane, efter alt det, hun var igennem. Om hun skulle beholde det.
Det var et barn, og det er et dødsfald, et tab.
Det får vores skænderi til at virke fjollet.
Alison! Jeg indrømmer, jeg var dødbarnlig.
– Jeg vil ikke snakke om det nu. – Nej, det er det ikke værd.
– Vi opførte os begge som idioter. – Nej ...
– Du opførte dig som en idiot. – Og du overreagerede ikke?
Var nogen kommet ind, ville de have troet, jeg havde begået mord. Jeg ...
– Det er løgn! – Hvad?
– Du gloede på mine bryster! – Hold op, det gjorde jeg da ikke.
Det er derfor, jeg blev rasende.
Først BH'en, og nu klæder du mig af med øjnene.
– Du er bare så langt ude. – Jeg vidste, det blev svært ...
At dele med en fyr. Eksperimentet fungerer ikke!
"Eksperiment"? Folk i hele byen her har platoniske forhold.
Ja! I hele byen, men langt mere modent og sensitivt end det her.
Godnat.
– Hvor satte du den? – I kælderen.
Jeg tænkte, den ville minde os for meget om det.
Jeg har lavet kaffe og ristet brød.
Fint.
– Aviserne ligger på sofaen. – Jeg må på hospitalet nu.
– Hvis du ikke vil have, jeg bliver? – Det kan du ikke. Jeg klarer mig.
Jeg ringede til min mor i morges.
Hun var frygtelig ked af det, men jeg ville ikke vække dig.
– Vil du ringe til din? Nu? I aften? – I aften måske.
– Jeg kan gøre det. – Nej, det gør jeg selv.
Jeg ved, hvor skuffet hun bliver. Eneste datter, første barnebarn.
Hun har ikke talt om andet end at komme og hjælpe bagefter.
Jeg prøver at komme tidligt hjem.
– Jeg elsker dig. – Jeg elsker også dig.
Jeg er ked af det, Michael.
Jeg gik for vidt i går. Al det med, at du er blevet blød.
Pas på, er du for rar nu, tror jeg måske, du er blevet blød.
– Det undrer mig, du er her i dag. – Levin og vagtændringer, ved du.
– Selv Levin ville forstå. – Arbejdet er godt for mig.
Arbejdet? Måske.
– Fortrængning er noget helt andet. – Jeg fortrænger ikke noget.
Du har ret. Det er dr. Mere–stress.
Du ... Jeg troede, du ville være kirurg, ikke psykiater.
– Undskyld, jeg tænkte, en spøg ... – Vi ses.
Alison, jeg går nu!
Alison?
Måske har du allerede opdaget det.
Jeg var altid klassens klovn. Også på college.
Altid så umoden. Det er lettere at lave sjov end at være sig selv.
Vi er vel alle et resultat af vores baggrund.
Alison?
Jeg har det fint, mor. Jeg er bare så ked af det, jeg ved jo ...
Ja, det ved jeg.
Jeg med. Jeg elsker også dig. Vi har det fint.
Mor, du skal ikke være bekymret.
Ja ... Ja, det skal jeg nok. Farvel.
– Surprise! – Åh, hvor er han sød!
– Vi reddede ham fra hundefangeren. – Find på et navn.
– Et sødt hundenavn. – Et øjeblik ...
– Han er vaccineret og renlig. – Vent, vi må ikke have hunde her.
Du er jo vicevært. Tror du, vi sladrer?
Jeg har maden her. Kom nu ...
Det skal ikke være nogen erstatning.
Men jeg fik engang en hund, da jeg var nede.
– Og det hjalp. – Tak skal du have.
Undskyld!
Hvor er du sød.
Hunden!
– Hvor ulækkert! – Rent katastrofeområde.
– Han skal opdrages. – Ja, det skal han.
– Skal jeg gøre det? – Nej. Fy!
– Vi tager ham rundt om blokken. – Hej!
– Nu skal jeg hjælpe dig. Sit! – Det troede jeg, alle hunde kunne.
De skal trænes. Min far opdrættede hønsehunde. De var overalt.
Stemmeføringen er vigtig. Vis, hvem der bestemmer.
Sit! Sit!
– Prøv. – Sit!
Åh, Gud! Vent! På plads!
Den kan ikke låses bagefter, så hun opdager det altså.
Jeg stjæler ikke noget. Jeg lånte hende nogle bånd, jeg vil have nu.
– Indbrud. – "Fingernemme Jake".
– Det lille skænderi bliver til krig. – Det er det allerede.
Men det er hende, som overreagerer. Jeg har undskyldt det med BH'en.
– Hun har et eller andet kompleks. – Og I er ikke gift?
Er det her ægteskab, dør jeg som ungkarl.
Lad den ligge.
– Hvorfor gav De ikke placebo? – Gør det noget? Der skete intet.
Nogen er stadig syg og optager plads og tid –
– fordi De ikke fulgte en rutine, som burde have været automatisk.
– Jeg ændrede det efter tre minutter. – Folk dør på tre minutter.
– Der var ingen fare. – Det er der måske næste gang.
– Utroligt! – Ja, fra Dem, Mancini.
Jeg sender Dem hjem, Mancini. Tag det ikke som ferie.
Men som en chance for at tage Dem sammen.
– Du er på den, hvis du ikke går med. – Levin er på den.
– Han havde ret, det var noget møg. – Vi laver alle møg.
– Ikke jeg. – Nej, for så er du jo menneskelig.
Så har du følelser!
Du tillader ikke dig selv at føle noget.
– Du pukler dig ihjel for at slippe. – Jeg vil ikke høre mere.
Jeg holder måske af dig. Men det vil du vel heller ikke høre om?
Ikke fra en, som ikke selv har et liv.
Gå ad helvede til, Mancini!
– Kom her, det var godt. – Vi tager så meget for givet.
Vores generation eller måske alle unge.
Vi er så optaget os selv og vores problemer.
– Og vi har så travlt. – Ja, sådan går det let.
Det er første gang, der sker mig noget frygteligt.
Mine forældre lever endnu og mine bedsteforældre.
Jeg har aldrig kendt nogen, som er døde.
– Det kan man ikke forberede sig på. – Nej.
Jane ... Undskyld, jeg ved heller ikke meget om det.
– Men det er godt, du taler om det. – Ja. Gid Michael kunne det.
– Hvor er hunden? – Han var her lige før.
– Åh, Gud! – Hvad?
– Du har været på mit værelse. – Efter mine bånd.
Hvordan? Der er kun én nøgle.
Flot! Det burde jeg have gættet. Tak, Jake.
– Hold op. Overdriver du ikke lidt? – Han har ret.
– Det var mine ting. – Tænk, hvis jeg rodede i dine ting.
– Det ville ikke gøre noget. – Ikke det? Godt.
Hvor skal du hen?
Hvordan føles det? Se! Men jeg tror ikke, jeg vil prøve dem.
Den er faldet! Det er det, jeg arbejder på.
Det her? Er det studiemateriale?
Jeg har sendt artikler ind. Jeg må følge med.
– Forklarer det ikke alt, så ... – Alison, hvad handler det her om?
– Diskriminerende brystfiksering. – Hvad? Hvad snakker du om?
Det ved jeg ikke. Spørg dine piger. Nej, det kan du ikke.
Men det er det gode ved modeller. De svarer ikke igen!
– Jeg har været så urolig, Michael. – Jeg har kørt rundt ... og tænkt.
Hele eftermiddagen? De sagde, du gik tidligt.
Jeg trængte til at være lidt alene.
– Jeg har mistet hunden. – Hvad?
Matt og jeg var på stranden og så ... Vi ledte, til det blev mørkt.
– Hvordan mister man en hund? – Han gik løs.
– Løs! På en offentlig strand? – Det var et uheld.
Det her er for meget. Hunden var for meget, men det her!
– Bliv nu ikke vred. – Hvorfor ikke?
– Du tager en hund og mister den! – Jeg er selv ked af det.
Det er løgn! Vi ved jo godt, det var en substitut for barnet. At miste ...
– Det var din måde at ... – Hold op!
– Må jeg ikke sige, hvad jeg mener? – Du sagde intet om barnet, men nu!
– Det handler ikke om barnet! – Jo, det gør.
– Hvorfor kan du ikke tale om det? – Hvad skal jeg sige?
– Hvad vil du høre? – Hvad du føler.
– Det har jeg sagt! – Ja, du er vred. Men hvorfor?
Er det min skyld? Jeg overvejede abort og fik det til at ske, ikke?
– Indrøm det! Sig det, Michael! – Ja! Ja.
Ja, det var det, jeg tænkte.
– Har du problemer? – Den er ødelagt.
– Presto! – Tak.
Jeg var en torsk, men spørgsmålet er, hvor stor en torsk jeg var.
Undskyldningen havde været bedre i går.
Jeg ransagede mit liv hele natten. "Har jeg selv et liv?" Og?
Jeg kom til den konklusion, at det har jeg ikke.
Disse mure bliver mit liv. Jeg bliver en ny Levin. Strålende ...
– Og kedelig. – Bedre end en Mere–stress.
Nå, men det må du altså undskylde.
Jeg måtte have det ud, og du kom i vejen.
Det var altså et rent tilfælde?
Jeg havde håbet, det kunne blive starten på et ... forhold.
Det ville være rart med en at læsse af på.
– Det er hårdt at være sarkastisk. – Det ved jeg alt om.
– Jane er heldig. – Lige nu er hun vist ikke enig.
Så er hun godt tosset.
– Du først. – Det her er vanvittigt.
– Hvis skyld er det? – Ingens.
Min uge blev ødelagt, lad mig få weekenden.
– Den begynder ikke godt. – Vi har jo talt om det!
Jeg føler mig forulempet. At tale om det gør det kun værre.
Jeg ville ikke overskride grænser. Men der er noget, du ikke siger.
Jeg troede, vi kunne snakke om alt.
– Hvorfor ser du ikke på mig? – Det ved du godt.
Tænk hvis mine øjne skulle snige sig ned til den forbudte zone!
Du har ret, det er vanvittigt.
Ikke uden grund.
Jeg mener, jeg var lidt ufølsom.
– Du kunne jo ikke vide det. – Vide hvad?
Da jeg gik i tredje –
– blev min mor syg. Det var så underligt.
Ingen talte om det, men vi vidste, der var noget galt.
Du ved nok ... Lægebesøg og hviskende samtaler.
Og min far ...
Hun lå på hospitalet i fire dage, og vi besøgte hende slet ikke.
Da hun kom tilbage, var alt anderledes.
Hun var helt forandret. Det var den samme person, men anderledes.
Min mor havde brystkræft.
Og hun fik fjernet begge bryster.
Det reddede hendes liv, men det tog lang tid –
– før hun havde det godt med sin krop igen.
Det var ikke retfærdigt. Og min far ...
... gjorde det bare værre.
Og derfor hader jeg mandeblade og alt –
– som får kvinder til at føle, deres værdi ligger i brysterne.
– Jeg trænger til at tale mere. – Lufte det skidne vasketøj!
Det misunder jeg ved dig. Du får det til at virke så let.
Du kan sludre i et væk om hvad som helst.
Og du skal lige vide noget.
Det med at være klassens klovn –
– det havde jeg allerede fundet ud af.
– Hvad med de blade? – Hvad?
Jeg køber dem for billedernes skyld. Det gør vi alle sammen.
– Mænd! – Kvinder!
DUSØR HUND FORSVUNDET
– Jeg håber, vi finder ham. – Stakkels Jane.
– Hvorfor skal alt ske for hende? – Hvorfor skal alt ske for nogen?
– Man kan ikke forklare alt. – Men nogen skal have skylden.
Det ligger i vores natur at skyde skylden på andre.
Mine venner med HIV og AIDS tænker: "Hvad gjorde jeg galt?"
Men må også at høre på en masse fordomme om –
– at det er en slags straf for at være bøsse.
Jeg går tilbage og væk fra vandet bagefter.
– Jane! – Michael?
– Hvorfor er du her? – Jeg tænkte, du trængte til hjælp.
– Noget nyt? – Hospitalet?
– Dr. Shaw reddede mig heldigvis. – Har jeg mødt ham?
Nej. Og "han" er faktisk en "hun".
– Burde jeg være jaloux? – Sikkert.
Jeg giver ikke dig skylden. Hvordan kunne jeg det?
Du overvejede jo kun abort på grund af min idiotiske plan –
– som jeg skulle følge.
Da du blev gravid, var jeg igennem det samme som dig. Frygten.
Men så valgte vi rigtigt: At få barnet. Jeg ville have det.
– Det trængte jeg til at høre. – Ja.
Jeg kunne ikke, jeg var forvirret. Du trængte til så meget, jeg ...
– Jeg ventede. – Det ved jeg godt.
Jeg har hele tiden villet sige dig, hvor ked af det jeg er.
Nej ... Nu skal du høre det her.
Jeg elskede vores barn.
Og da jeg gik ned for at lægge barnesengen ...
... og alle de små ting væk ...
Da tænkte jeg på ... det lille liv.
Det liv ... det var vores barn.
Hvidt stakit? Huset med det hvide stakit?
– Hej, vi har fundet hunden! – Derovre. Huset med stakittet.
– Barney er et godt navn til ham. – Jeg kunne ikke finde på andet.
Min mand hed Darryl. Jeg har aldrig hørt om en hund, som hed Darryl.
– Det er meget pænt af Dem. – Det var en fornøjelse.
– Han er dejlig, har et godt hjerte. – Jeg var ved at glemme dusøren.
Nej, det behøver De ikke. Gå nu bare. Alle tre.
– Tak skal De have. – Hav det godt, Barney.
– Tænker du det samme som jeg? – Jeg prøver at lade være.
Det er, som om det er her, han hører hjemme.
Vi har talt om det og synes, Barney hører til her.
– For pokker! I har ret, det gør han! – Vi bor i en lille lejlighed.
De bor her ved stranden.
Mit horoskop var rigtigt i dag.
Der stod noget om ..."uventet generøsitet til din fordel."
Farvel, jeg elskede dig.
– Kom og hils på ham, når I vil. – Det skal vi nok, tak.
Ja, du er en god hund.
– Hvad mon vores horoskop sagde? – Jeg har ikke læst dem.
– Jeg elsker dig, Michael. – Jeg elsker også dig, skat.
Tekster: Inger Drachmann www.sdimediagroup.com